Kartografie
Kartografie je umění a věda zabývající se tvorbou a zpracováním map. Kartografie jako vědní disciplína se zabývá efektivní komunikací prostorové informace.[1] Pro mnoho vědních disciplín i každodenní život tak hraje klíčovou roli, ať už jde o navigaci, přírodní konzervaci, politická i byznysová rozhodnutí či sdělování komplexních informací, které by bylo jen těžké vyjádřit jiným způsobem než mapou.[2][3][4] Kartografii však může být také zneužita k mocenskému boji či šíření manipulativních narativů.[5][6]
Kartografie má bohatou historii. Mapy byly vyráběny již od pravěku. Pravděpodobně nejstarší známá mapa, vrytá do mamutího klu, byla nalezena v českém Pavlově a její vznik je datován do 25 000 let př. n. l.[7] Základy kartografie jako vědy sahají do antického Řecka, kdy začaly být mapy vytvářeny na matematickém základě. Po staletích stagnace ve středověku dochází k období prudkého rozvoje kartografie po objevu Nového světa, zejména pro navigační účely.[8] S rozvojem technologií ve 20. století dochází k vzniku celých nových odvětví kartografie (digitální kartografie, kognitivní kartografie aj.).
Definice
[editovat | editovat zdroj]OSN definuje kartografii jako vědu o sestavování map všech druhů a podle OSN zahrnuje veškeré operace od počátečního vyměřování až po vydání hotové produkce.[9]
Mezinárodní kartografická asociace (ICA) definuje kartografii jako umění, vědu a technologie vytváření map, včetně jejich studia jako vědeckých dokumentů a uměleckých prací.[10]
ČSN definují kartografii jako vědní obor zabývající se znázorněním zemského povrchu a nebeských těles a objektů, jevů na nich a jejich vztahů ve formě kartografického díla a dále soubor činností při zpracování a využívání map.[11]
Geoinformační definice zní: Kartografie je proces přenosu informací, v jehož středu je prostorová datová báze, která sama o sobě může být považována za mnohovrstevný model geografické skutečnosti. Taková prostorová datová báze je základnou pro dílčí kartografické procesy, pro něž čerpá data z rozmanitých vstupů a na výstupu vytváří různé typy informačních produktů.[12]
Odvětví kartografie
[editovat | editovat zdroj]Zaznamenávání polohy
[editovat | editovat zdroj]Zaznamenávání polohy na mapě je v kartografii klíčové pro navigaci a popis polohy objektů a jevů na skutečné Zemi nebo na jiných tělesech ve vesmíru. Za tímto účelem se používají různé druhy souřadnic, nejběžněji pak zeměpisné souřadnice.
Síť myšlených čar
[editovat | editovat zdroj]Síť myšlených čar je základním prvkem pro tvorbu map a geografické určení polohy. Tyto základní prvky hrají klíčovou roli v matematické kartografii a umožňují přesné zobrazení Země či jiných těles pomocí různých kartografických zobrazení. Síť se skládá z následujících základních prvků:
- Zemská osa: Myšlená přímka, kolem níž se Země otáčí. Tato osa je kolmá k rovině rovníku a prochází středem Země a oběma zeměpisnými póly.
- Zeměpisné póly: Body, ve kterých osa rotace planety či jiného tělesa protíná povrch tělesa.
- Poledníky: Polovina kružnice vzniklé proložením roviny zemské osy s povrchem Země. Každý poledník je nejkratší spojnicí mezi protilehlými póly na povrchu Země. Číslovány jsou od základního poledníku (obvykle Greenwichský poledník). Spojuje body o stejné zeměpisné délce. Dva protilehlé poledníky vytváří hlavní kružnici.
- Rovnoběžky: Čáry vzniklé proložením roviny kolmé k zemské ose s povrchem Země. S poledníky se kříží v pravém úhlu. Spojuje body se stejnou zeměpisnou šířkou. Všechny rovnoběžky mimo rovníku vytváří malé kružnice.
- Rovník: Nejdelší rovnoběžka s nulovou zeměpisnou šířkou. Jde o rovnoběžku proloženou středem tělesa. Kružnice rovníku je hlavní kružnicí.
Zeměpisné souřadnice
[editovat | editovat zdroj]Zeměpisné souřadnice vyjadřují, na jakém poledníku a rovnoběžčce se lokalizovaný bod nachází. Má následující komponenty, uváděné v následujícím pořadí:
- Zeměpisná šířka: Vzdálenost rovnoběžky udávaného bodu od rovníku. Je vyjádřená úhlem, který svírá rovina rovníku s normálou referenční plochy v příslušném bodě na povrchu Země.
- Zeměpisná délka: Vzdálenost poledníku udávaného bodu od základního poledníku. Je vyjádřená úhlem, který svírá rovina základního poledníku s rovinou místního poledníku v příslušném bodě na povrchu Země.
Zobrazení povrchu Země na mapu
[editovat | editovat zdroj]Proces zobrazení povrchu Země a jiných těles na mapu je úkolem matematické kartografie. Tato disciplína umožňuje převést rozsáhlý a třírozměrný svět na plošnou a dvourozměrnou podobu.
Pro zobrazení skutečných povrchů na mapě je třeba udělat tři základní kroky:
- stanovit referenční plochu,
- vybrat kartografickou projekci
- a pomocí měřítka zmenšit zobrazovanou plochu pro použitelnou velikost.
Referenční plochy
[editovat | editovat zdroj]Skutečný tvar Země je příliš složitý na to, aby byl se všemi svými deformacemi matematicky popsán. Pro účely kartografie jej proto nahrazujeme referenční plochou. Rozlišujeme následující referenční plochy:
- Geoid: Nejpřesnější aproximace zemského povrchu. V kartografii kvůli těžké matematické popsatelnosti většinou nahrazován jinými referenčními plochami. V současné době je průběh geoidu znám s přesností v řádech 0,1 – 1 m. (neustále se zpřesňuje).
- Referenční elipsoid: Poměrně dobře vystihuje tvar Země. Matematicky je relativně snadno definovatelný. V kartografii je používáno více druhů elipsoidů.
- Referenční koule: Má větší odchylky od geoidu než elipsoid, ale má jednodušší matematickou definici. Proto se koulí mnohokrát elipsoid nahrazuje se zachováním objemu, plochy a přepočtením poloměru podle aritmetického průměru poloos elipsoidu.
- Referenční rovina: Referenční rovina nebere v úvahu zakřivení Země. Používá se proto jen pro zobrazení malých území (20 x 20 km), jinak vznikají velké výškové a polohové odchylky.
Kartografická projekce a zkreslení
[editovat | editovat zdroj]Kartografická projekce (nebo také mapové zobrazení) slouží k převodu povrchu referenčního tělesa do roviny. Pomocí matematických operací dochází k transformaci souřadnic 3D tělesa na plochu. K tomu je používána zobrazovací plocha, která se na referenční těleso přikládá z různých úhlů, v různých místech. Na tu je pak z různých pozic promítán povrch referenčního tělesa. Jednotlivé druhy kartografických projekcí jsou pak způsoby této konverze.[13]
Každý typ kartografické projekce vytváří vždy určité zkreslení referenčního tělesa. Její výběr podléhá konkrétnímu účelu mapy a zobrazovanému území. Lze vybrat například takové, které nezkresluje velikosti ploch (ekvivalentní zobrazení), úhlů (konformní zobrazení), či délek (ekvidistantní zobrazení).[13]
Populární Mercatorovo zobrazení nezkresluje úhly. Zkreslení ploch však směrem od rovníku k polárním oblastem narůstá. Může vznikat falešný dojem, že územní celky na severu jsou větší, než ve skutečnosti jsou (například Rusko, Grónsko, Kanada).[14]
Volba měřítka
[editovat | editovat zdroj]Měřítko je poměr zmenšení délky v mapě k odpovídající délce na zobrazované ploše. Umožňuje zmenšit zobrazovanou plochu na mapě tak, aby byla praktická a použitelná. Ke zmenšení nemusí dojít až po aplikaci kartografické projekce, zmenšovat lze i referenční plochu. Výsledek bude stejný.
České osobnosti v oboru
[editovat | editovat zdroj]V abecedním pořadí:
- Pavel Aretin z Ehrenfeldu
- Ing. Petr Buchar
- Johann Criginger
- Vincento Maria Coronelli
- doc. RNDr. Milan V. Drápela, CSc.
- Pavel Fabricius
- Ing. Aleš Hašek
- Martin Helwig
- prof. Ing. Vladislav Hojovec, Dr.SC
- pplk. Ing. Jiří Kánský
- Mikuláš Klaudyán
- Ing. Antonín Koláčný, CSc.
- prof. RNDr. Milan Konečný, CSc.
- Karel Kořistka
- Jan Amos Komenský
- prof. Dr. Ing. Jaroslav Kovařík, CSc.
- Ing. Josef Křovák
- RNDr. Olga Kudrnovská
- prof. RNDr. Karel Kuchař
- prof. Ing. Lubomír Lauermann, CSc.
- Ing. Milan Martinek, CSc.
- doc. Ing. Miroslav Mikšovský, CSc.
- doc. RNDr. Ludvík Mucha, CSc.
- Jan Kryštof Müller
- doc. Ing. Dr. Václav Novák, CSc.
- František Palacký
- Ing. Alena Rottová
- PhDr. Ondřej Roubík
- Ing. Zdena Roulová
- prof. Ing. Erhart Srnka, DrSc.
- Ing. Bohumil Šídlo
- RNDr. Ing. Jaroslav Uhlíř
- Ing. Vladimír Vahala, DrSc.
- Kristián Vetter
- prof. Ing. Bohuslav Veverka, DrSc.
- Jiří Matyáš Vischer
- Jan Jiří Vogt, řeholním jménem Mořic (Mauritius)
- prof. RNDr. Vít Voženílek, CSc.
Reference
[editovat | editovat zdroj]- ↑ KOLÁČNÝ, A. Cartographic Information—a Fundamental Concept and Term in Modern Cartography. The Cartographic Journal. 1969-06, roč. 6, čís. 1, s. 47–49. Dostupné online [cit. 2023-10-16]. ISSN 0008-7041. DOI 10.1179/caj.1969.6.1.47.
- ↑ RANKIN, William. After the Map. [s.l.]: University of Chicago Press Dostupné online. ISBN 978-0-226-60053-6, ISBN 978-0-226-33936-8.
- ↑ ARMSTRONG, Marc P.; DENSHAM, Paul J.; LOLONIS, Panagiotis. Cartographic Displays to Support Locational Decision Making. Cartography and Geographic Information Systems. 1992-01, roč. 19, čís. 3, s. 154–164. Dostupné online [cit. 2023-10-16]. ISSN 1050-9844. DOI 10.1559/152304092783762263.
- ↑ FARRAPEIRA NETO, Carlos Araújo; MEIRELES, Antônio Jeovah Andrade; PAULA, Davis Pereira. Historical Cartography (NE, Brazil): A Study of Coastal Geoforms Cartographed Post-Discovery. Sociedade & Natureza. 2023-01-19, roč. 35, čís. 1. Dostupné online [cit. 2023-10-16]. ISSN 1982-4513. DOI 10.14393/SN-v35-2023-66564.
- ↑ TYNER, Judith A. Persuasive cartography. Journal of Geography. 1982-07, roč. 81, čís. 4, s. 140–144. Dostupné online [cit. 2023-10-16]. ISSN 0022-1341. DOI 10.1080/00221348208980868. (anglicky)
- ↑ MUEHLENHAUS, Ian. Another Goode Method: How to Use Quantitative Content Analysis to Study Variation in Thematic Map Design. Cartographic Perspectives. 2011-06-01, čís. 69, s. 7–30. Dostupné online [cit. 2023-10-16]. ISSN 1048-9053. DOI 10.14714/cp69.28.
- ↑ FENTON-THOMAS, Chris. Late Prehistoric and Early Historic Landscapes on the Yorkshire Chalk. Ann Arbor, MI: University of Michigan Press Dostupné online. ISBN 978-1-84171-510-0, ISBN 978-1-4073-1991-9.
- ↑ SNYDER, John Parr. Flattening the earth: two thousand years of map projections. TAschenbuchausgabe. vyd. Chicago London: The University of Chicago Press, 1993. 365 s. ISBN 978-0-226-76747-5. (anglicky)
- ↑ United Nations, Department of Social Affairs, 1949
- ↑ (Multilingual Dictionary of Technical Terms in Cartography - Mnohojazyčný výkladový slovník technických termínů v kartografii, Mezinárodní kartografická asociace, Wiesbaden, 1973)
- ↑ ČSN 73 0406 Názvosloví kartografie, 1984)
- ↑ (MORRISON,J.L., dlouholetý prezident Mezinárodní kartografické asociace-ICA, Reston, Virginie, USA)
- ↑ a b LAMBERT, Nicolas; ZANIN, Christine. Practical Handbook of Thematic Cartography. 1. vyd. [s.l.]: CRC PRESS, 2020. 211 s. Dostupné online. ISBN 978-0-367-26129-0, ISBN 978-0-429-29196-8. DOI 10.1201/9780429291968. OCLC 1354513003 S. 19–27. (anglicky)
- ↑ SNYDER, John P. Map projections: A working manual. [s.l.]: [s.n.], 1987. Dostupné online. DOI 10.3133/pp1395. (anglicky) DOI: 10.3133/pp1395.
Literatura
[editovat | editovat zdroj]- BENEŠ, Ladislav a kolektiv. Učebnice pilota. Praha: Svět křídel, 2000. + starší vydání Učebnic pilota
- ČAPEK, Richard a kolektiv. Geografická kartografie. Praha: Státní pedagogické nakladatelství, 1992. 373 s. ISBN 80-04-25153-6.
- MIKLÍN, Jan; DUŠEK, Radek; KRTIČKA, Luděk; KALÁB, Oto. Tvorba map [PDF]. Ostrava: Ostravská univerzita, 2018-11-04. Dostupné online. ISBN 978-80-7599-017-4.
Související články
[editovat | editovat zdroj]- Mapování
- Mapa
- Geodézie
- Katastr nemovitostí České republiky
- Geometrický plán
- Vytyčení hranic pozemků
- Zeměměřič
- Kartografická díla
- Polární graf
- Ortodroma
- Loxodroma
- Hlavní kružnice
Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu kartografie na Wikimedia Commons
Slovníkové heslo kartografie ve Wikislovníku
- ICA
- On-line mapa Evropy, České republiky, plány měst
- Multimediální učebnice dějin kartografie, Geografický ústav Přírodovědecké fakulty MU
- https://web.archive.org/web/20110127162043/http://web.natur.cuni.cz/~bayertom/Mmk/
- Geografická bibliografie ČR online Informace o kartografické produkci 20. a 21. století. Zpřístupňuje bibliografie, ale i vybrané plnotextové zdroje.
- http://www.gis.zcu.cz/studium/mk2/multimedialni_texty/