Ekodesign
Jako ekodesign je obecně označován design, který do vývoje a návrhu produktů zahrnuje i hledisko ochrany životního prostředí.
Ekodesign či ekologický design (anglicky ecodesign či ecological design) má řadu definic. Američtí průkopníci ekodesignu Sim Van der Ryn a Stuart Cowan jej definují jako: „jakoukoli formu designu, která minimalizuje dopady na životní prostředí tím, že se integruje do existujících procesů.“[1] Květoslava Remtová v tematické příručce Ministerstva životního prostředí (MŽP) píše, že: Ekodesign můžeme definovat jako systematický proces navrhování a vývoje výrobku, který vedle klasických vlastností jako je funkčnost, ekonomičnost, bezpečnost, ergonomičnost, technická proveditelnost, estetičnost apod., klade velký důraz na dosažení minimálního negativního dopadu výrobku na životní prostředí, a to z hlediska jeho celého životního cyklu.[2]
Původ termínu
[editovat | editovat zdroj]Termín ekodesign pochází z anglického výrazu ecodesign.
Pro lepší pochopení uvedené definice je vhodné poznamenat, že slovo design se v českém jazyce používá téměř výhradně ve vztahu ke vzhledu výrobku. V angličtině však vyjadřuje i vlastní proces vývoje návrhu a výroby. Jednotlivé fáze a části tohoto procesu jsou v dnešní době vysoce specializovanými oborovými činnostmi, které obvykle zastává tým specialistů.
V oblasti environmentálních přístupů v designu se dnes kromě termínu eco-design resp. ecodesign (ekodesign) setkáváme také s těmito pojmy: Environmental design (environmentální design nebo „design šetrný k životnímu prostředí“), design for environment (design pro environment), green design (zelený design) nebo sustainable design (udržitelný design). Obsah těchto pojmů je v podstatě identický, neboť využívá stejné strategie.
Vývoj environmentálně orientovaného designu
[editovat | editovat zdroj]Na utváření environmentálních postojů a vznik environmentálně orientovaného designu měl vliv environmentalismus. Nejvíce se začal rozvíjet v 70. a 80. letech 20. století jako reakce na prohlubující se ekologické problémy. K environmentálnímu přístupu se hlásila řada vědců i laických aktivistů z mnoha oborů lidské činnosti. Takto se profilovali i někteří představitelé postmoderní architektury a později i designu.[3]
Zájem o environmentální problematiku někdy přerůstá až do módy. Nebo můžeme hovořit o určitém stylu, v němž se environmentální východiska stala také východisky estetickými. Například můžeme hovořit o designu recyklace, v němž designér pracuje znovu s již použitým materiálem jako např. umělá hmota, plech, papír, kůže.
Pod termíny používanými v současnosti si však není možné představovat prapůvodní pojetí historického „zeleného designu“, pro nějž bylo charakteristické odmítání těch „neekologických“ materiálů a naopak používání materiálů přírodních. Díky technologickému pokroku a přísnější legislativě postupně dochází k zavádění šetrnějších výrobních technologií. Výrazně pokročila možnost recyklovat i ty materiály, u kterých to nebylo dříve možné.
Strategie a postupy
[editovat | editovat zdroj]Ekodesign se během své krátké historie vyvinul, z několika velice obecně formulovaných tezí hlásících se explicitně k ochraně životního prostředí, v obor s rozvinutými strategiemi a propracovanou metodikou. [1]
Ekodesign se zaměřuje ne jenom na výrobek jako takový nebo jeho případnou recyklaci. Velice často přesahuje i do oblasti managementu a optimalizace výrobních procesů a produkt posuzuje z hlediska jeho celého životního cyklu. K tomu se využívá systémová analýza LCA (Life Cycle Assessment).
Význam ekodesignu
[editovat | editovat zdroj]- Účinný nástroj pro ochranu životního prostředí a dosažení udržitelného rozvoje.
- Východisko řešení závažných etických otázek spojených s poškozováním životního prostředí průmyslovou výrobou a konzumním životním stylem.
- Příznivé ekonomické aspekty a zlepšení kvality života – ekodesign (ve srovnání se standardní výrobou) uplatňuje šetrnější materiály i výrobní postupy vůči životnímu prostředí i zdraví lidí. Je úsporný tam, kde má smysl šetřit a vnáší kvalitu tam, kde to je žádoucí.
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Reference
[editovat | editovat zdroj]- ↑ Současně uplatňované modely ekodesignu a inovativní spotřebitelské modely (2022). Centrum pro otázky životního prostředí UK [online]. [cit. 2023-04-21]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2023-04-21.
- ↑ REMTOVÁ, Květa. Ekodesign. Praha: Ministerstvo životního prostředí ČR, 2003. : s.4
- ↑ KOLESÁR, Zdeno. Kapitoly z dějin designu. Praha: Vysoká škola umělecko-průmyslová v Praze, 2004. ISBN 80-86863-03-4. : s.113-118
Literatura
[editovat | editovat zdroj]- FUAD-LUKE, Alastair. Eco Design, The Sourcebook. San Francisco: Chronicle Books LLC, 2002. (angličtina)
- HAUFEE, Thomas. Design. Brno: Computer Press, 2004.
- KALISTOVÁ, Magdalena. Můj domácí sebezpyt – Praktické a vyzkoušené návody pro ekologicky citlivější péči o domácnost a osobní hygienu. Praha: Revolver Revue, 2008.
- KOLESÁR, Zdeno. Kapitoly z dějin designu. Praha: Vysoká škola umělecko-průmyslová v Praze, 2004. ISBN 80-86863-03-4.
- REMTOVÁ, Květa. Ekodesign [online]. Praha: Ministerstvo životního prostředí ČR, 2003 [cit. 2009-10-17]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2011-06-17. ISBN 80-7212-230-4.
Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu ekodesign na Wikimedia Commons
- Ekodesign Centrum inovací a rozvoje, cir.cz